2. Četru veidu motivācija
====================
2a. Īsa motivācijas klasifikācija.
2b. Detalizēts apraksts saskaņā ar dabas īpašībām.
Šajā rakstā es atreferēju profesiju iedalījuma teorētiskos aspektus, saskaņā ar Bhagavad-gītu. Ja būs interese, sekos raksts par to pielietojuma praktiskajiem aspektiem.

2a. Īsa motivācijas klasifikācija.
Atbilstoši savam raksturam, katrs cilvēks pieder vienai no četrām profesiju grupām, kura mūža laikā nemainās. Patiesu apmierinājumu viņš gūst, tikai strādājot atbilstoši savai grupai, vai arī nodarbojoties ar garīgo praksi, kas stāv pāri materiālajām īpašībām.

Katrai grupai ir savi mērķi (motivācija), savi iztikas līdzekļi un dažādi pienākumi. Iedalījuma brīnišķīgums ir tāds, ka katram ir jāpilda tikai savi pienākumi, viņa interesēm un spējām atbilstošie, un nav jāuztraucas par citu pienākumiem (BG 3.35, BG 18.47), pie tam sabiedrība kopumā iznāk stabila, ražīga un laimīga.

Rietumu valstīs atšķirības starp cilvēkiem tiek nonivelētas: dažādu raksturu cilvēkiem piemēro vienādus likumus. Nonāk pat līdz tam, ka vīriešus un sievietes cenšas padarīt vienādus. Bet patiesībā cilvēki ir ļoti dažādi, un viņu pienākumi pret citiem arī atšķiras. Katra individuālā dvēsele ir unikāla. Materiālais ķermeņis, kurā tā atrodas, pieder vienai no 8400000 sugām. 400000 no tām ir saprātīgas. Dažas no saprātīgajām ir cilvēku ķermeņi. Sākotnējā dvēsele, kura personiski pazīst pilnīgi visus, pēc īpašībām un darbības cilvēku ķermeņus iedala četrās profesiju grupās (BG 4.13):

1) meistari — tiecas pēc pilnības savā arodā, kuru mūža laikā nemaina;
2) biznesmeņi — tiecas pēc naudas (jeb resursiem), vienalga, no kāda avota;
3) vadītāji — tiecas pēc taisnības par jebkuru cenu;
4) zinātnieki — tiecas pēc zināšanām, primārais darba rezultāts ir iegūtā pieredze.

Cilvēkus, kam neviena no šīm motivācijām nav saistoša, sanskritā sauc "varNa-saGkara" (rakstura juceklis) jeb par negribētiem pēcnācējiem. Viņi ir nelietderīgi un sabojā dzīvi pārējiem (BG 1.41). Faktiski katrs cilvēks pieder kādai no grupām, bet nepareizas izglītības dēļ viņa raksturs ir palicis neattīstīts. Motivācija ir izglītības svarīgākā sastāvdaļa. Prasmīgs skolotājs to var labot ar spēcīgiem līdzekļiem, tādiem kā garīgā prakse.

Pastāv daudzas pazīmes, pēc kurām četras cilvēku profesionālās grupas atšķiras, bet es sāku ar motivāciju, jo tā ļauj viskodolīgāk atpazīt savu grupu. Citas pazīmes, kas korelē ar profesionālo grupu, ir horoskops, saskarsme ar Dievu, cilvēka iztikas avoti, pieķeršanās matērijas īpašībām (tumsība/kaislības/pastāvība), civilizācijas pamatprincipi, ģimenes apstākļi u.c.

Sanskritā šīs četras grupas sauc "varNa" (burtiski: "krāsa"), un to nosaukumi sanskritā ir: (1) Šūdra, (2) vĒŠja, (3) kšatrija, (4) brāhmaNa. Vienkāršības un kompromisa labad ar krišnaītu publikācijām es turpmāk tās saukšu latviskoti par "varnām".

2b. Detalizēts apraksts saskaņā ar dabas īpašībām.
Visa matērija pastāv 3 īpašībās: pastāvībā, kaislībā un tumsībā (sanskritā attiecīgi sattva, raģas un tamas). Katra dzīvā būtne dažādā mērā pieķeras šīm īpašībām, lai saņemtu savu laimes devu caur tām. Attiecīgi, šīs īpašības ietekmē dzīvās būtnes saprātu, prātu un raksturu.

Cilvēks, kas pieķēries tumsībai, ir šūdra. Viņš nevēlas mainīt savu nodarbošanos dzīves laikā (BG 18.22), tāpēc var sasniegt augstu meistarību savā specialitātē. Šūdra ir laimīgs vienkārši būt savā vietā, bet neuzņemties lielu atbildību un ļaut, lai citi par viņu parūpējas. Tāpēc sievietes un bērnus svētajos rakstos bieži pielīdzina šūdrām, jo viņi ir līdzīgi vientieši. Šūdras ļauj sabiedrībai sasniegt pirmo no tās mērķiem — dharmu. Viņi pamatā strādā ar rokām un instrumentiem. Šūdras resurss ir viņa darba rokas. Dievs viņa pienākumus definē kā kalpošanu citiem, t.i. citām varnām (BG 18.44). Šūdram ir iekšēja vajadzība pēc vienkāršības. Viņa dzīves misija ir izkopt tīrību. Viens veids, kā to darīt, ir specializēties uz vienu darbu, kurā viņš var sasniegt pilnību, piemēram, programmētājam — PHP+SQL, bet ne C, un ne Delphi; galdniekam — durvju meistars, bet ne krēslu un galdu. Censties darīt divus darbus reizē vai arī mainīt specialitāti šūdram ir riskanti. Otrs veids, kā izkopt tīrību, ir kalpot tikai vienam saimniekam un paļauties uz viņa aizgādību. Vienkāršojot savu dzīvi, šūdram paliek mazāk raizes, bet ar savu vienkāršo darbu viņš tomēr ir noderīgs citiem un apmierina visas savas vajadzības. Nav gaidāms, ka šūdra spēs uzkrāt bagātību, vadīt cilvēkus vai izprast svētos rakstus, jo tāda darbība neatbilst laimei tumsībā (BG 18.39). Attiecīgi, vēdiskajā civilizācijā to no viņa neviens arī neprasa. Šūdras salīdzina pēc mūža ilguma. Sveicinoties ar šūdru, parasti apjautājas par veselību.

Cilvēks, kam līdzīgi patīk gan tumsība, gan kaislības, pēc rakstura ir vaišja. Viņš redz lielāku daudzveidību pasaulē (BG 18.21). Svarīgi, ka viņš redz lietu dažādo vērtību dažādās vietās un spēj savienot tās tā, lai piegādātu resursus no vietas, kur tie viegli pieejami, tur, kur tie trūkst. Vaišjas iekšējais dzinulis ir tieksme pēc bagātības. Viņš ar savu darbību ļauj sabiedrībai sasniegt otro mērķi — materiālo labklājību (artha). Dievs vaišjas pienākumus definē kā zemes apstrāde, rūpes par govīm un tirdzniecība (BG 18.44). Iesējot zemē vienu sēklu, izaug simts, govs katru dienu dod pienu, bet bullis par darbu prasa tikai zāli, kura pļavā aug pati saviem spēkiem. Prasmīgs tirgotājs nopērk lēti, bet pārdod dārgi, tāpēc visa šī darbība ir piemērota vaišjam. Vaišjas resurss ir viņa bagātība. Tas paver plašākas iespējas nekā tikai fizisks darbs. Rokas visiem cilvēkiem ir divas, bet bagātība var simtiem un vairāk reižu pārsniegt vienas ģimenes vajadzības. Tāpēc vaišjas parasti pieņem darbā strādniekus un kalpotājus, kā arī organizē (sponsorē) kultūras pasākumus, labiekārto vidi (ceļ ēkas, ierīko dārzus, rok akas), u.c. Vaišjas dzīves misija ir pārliecināties, ka, daloties ar citiem, laime pieaug. Bloķējot resursus, laime samazinās. Vaišjas salīdzina pēc to bagātības. Satiekoties ar vaišju, apjautājas par veiksmi biznesā (krieviski: как дела?).

Cilvēks, kas laimi saskata kaislībā, ir kšatrijs. Laime kaislībās rodas no jutekļu saskarsmes ar to objektiem, t.i. klausoties, taustot, skatoties, izgaršojot un smaržojot patīkamas attiecīgi skaņas, priekšmetus, veidolus, garšas un smaržas (BG 18.38). Skaitās, ka jutekļiem vistīkamākais objekts ir pretējā dzimuma pārstāvis. Kšatrijs strādā ar cilvēkiem. Dievs viņa darbu raksturo ar šādām īpašībām: varonība, ietekme, apņēmība, izveicība, bezbailība kaujā, dāsnums un valdnieciskums (BG 18.43). Kšatrijs saprot, ka pasulē pastāv smalka kārtība, Dieva likums, katram ir paredzēta sava vieta un pienākums. Sabiedrība kopumā un katrs individuāli attīstīsies vislabāk tad, ja atradīsies savā vietā un darīs savu darbu. Kšatrijam ir iekšēja prasība pēc godīguma un saasināta taisnības izjūta, tāpēc viņa darbs ir uzturēt kārtību sabiedrībā. Kšatrija spēks ir viņa ietekme sabiedrībā, sašaurinātā izpratnē — militārs spēks. Kšatrijam slava, gods un cieņa pret viņu ir dārgāki nekā dzīvība (BG 2.33-36). Kšatrijs ar savu enerģiju spēj pārvarēt grūtības, kuras šūdram un vaišjam ir nepārvaramas, tāpēc šūdras un vaišjas strādā viņa aizsardzībā. Tādējādi, kšatrija pārvaldībā atrodas vēl lielāki resursi nekā atsevišķa vaišjas rīcībā. Kšatrijs pamatā ir tas, kurš ar savu darbību nodrošina trešā civilizācijas mērķa izpildi — materiālo vēlmju apmierināšanu. Viņa dzīves misija ir pacelties pāri materiālām vērtībām un sasniegt augstākus, garīgus mērķus. Kšatrija guvums no pienākuma izpildes ir viņa personībā, labajās rakstura īpašībās. Fiziskās darbaspējas un bagātības cilvēkam nāves brīdī tiek atņemtas, bet rakstura īpašības saglabājas. Kšatrijus salīdzina pēc viņu spēka jeb ietekmes sabiedrībā. Satiekoties ar kšatriju, var apjautāties, vai padotie viņu klausa. Valdniekam jautā par septiņu valsts daļu labklājību. Septiņas valsts daļas ir: valdnieks, ministri, kase, armija, sabiedrotie, priesteru darbība, padoto vajadzības (Manu samhita 9.294).

Brāhmans ir tas, kurš laimi saskata pastāvībā. Pastāvība ir tīrākā no matērijas īpašībām, tā dod zināšanas un laimi (BG 14.6). Dievs brāhmana darbu raksturo ar sekojošām īpašībām: prāta un ķermeņa kontrole, askētisms, tīrība, iecietība un atklātība (BG 18.42). Brāhmans strādā ar teoriju, prasmēm un ticību (t.i. trīs zināšanu sastāvdaļām). Viņš ir tas, kurš realizē ceturto sabiedrības mērķi — atbrīvi no visām ciešanām. Pats būdams laimīgs un zinošs, brāhmans apmāca pārējās varnas. Tas ir viņa pienākums. Neapmierināts brāhmans izzūd (Nīti-šāstra 8.18). Sveicinoties ar brāhmanu, apjautājas, vai viņš ir laimīgs. Ja govis un brāhmani nav laimīgi, visai sabiedrībai pieeja laimei ir bloķēta. Brāhmanus salīdzina pēc zināšanām, nevis vecuma, bagātības vai varas. Zināšanām ir lielāks spēks nekā militārai varai. Brāhmana misija ir saprast un ieviest tādu kārtību, kurā visiem ir labi. Ievieš viņš to ar kšatriju palīdzību, kurus ir apmācījis un konsultē. Katram kšatrijam liekas, ka viņam ir sava taisnība (BG 18.21), bet visu tautu un reliģiju brāhmaniem ir viena un tā pati augstākā absolūtā patiesība (BG 18.20). Tāpēc brāhmani (nevis dažādu tautu proletārieši, kurus gribēja savienot) ir vienojošais un harmonizējošais spēks cilvēku sabiedrībā.

Vai pastāv vēl citas profesionālās grupas bez minētajām četrām? Īstenībā nepastāv, lai gan reizēm runā par piekto kastu jeb barbariem, jeb izstumtajiem, jeb suņu ēdājiem (mlēķča, ķaNDāla, Šva-paķa, BG 5.18). Šie termini parasti attiecas uz mežoņu sabiedrībām, kurās visi ir necivilizēti. Katram mežonim arī potenciāli ir raksturs kas atbilst vienai no četrām varnām, tikai tas ir neattīstīts sliktas izglītības dēļ. Arī necivilizētās sabiedrībās ir savi zinātnieki, vadītāji, biznesmeņi un strādnieki. Darba dalīšana notiek arī komunismā, kur visi cilvēki skaitās "vienādi", tikai mazāk efektīvi.

Vai pastāv varnu sajaukums, cilvēks, kas daļēji pieder reizē vairākām varnām? Nepastāv, jo pienākumus sākotnēji nosaka Dievs, un viņš neizvirza pretrunīgas prasības. Fašistu koncentrācijas nometnēs gūstekņiem deva pretrunīgus norādījumus, lai novājinātu gribasspēku. Gribasspēks ir viena no saprāta funkcijām. Dievs nav fašists, viņš, tieši otrādi, cenšas nostiprināt mūsu saprātu (BG 2.39-41, BG 2.49, BG 10.10). Pa starpu starp varnām nav skaidru pienākumu. Piemēram, kšatrija pienākums prasa reizēm lietot varu (BG 2.31), bet brāhmana pienākums ir atturēties no varas lietošanas (BG 13.8, BG 17.14). Cilvēkus, kas dzīvo civilizētā sabiedrībā, bet īsti nepilda nevienas varnas pienākumus, sauc varNa-saGkara (BG 1.40). Tādi parasti izaug jauktās ģimenēs, kur vīram un sievai ir nesaderīgas profesiju grupas (vissliktākais: vīrs-šūdra un sieva-brāhmanī), vai arī tie ir negribēti bērni, kas nesaņem audzināšanu. Šī piektā varna ir slogs sabiedrībai, nelietderīgi cilvēki, kas parazitē uz pārējās sabiedrības rēķina (BG 1.41). Parasati viņi tiek izdzīti mežā, jo civilizētā sabiedrībā tādiem nav vietas. Ģimenes tradīcijas jeb reliģija, jeb pienākumu izpilde pasargā no varNa-saGkaras (BG 1.39).